Blake.
- Blake! - Förlåt, sergeant.
- Välj en man, ta med din utrustning. - Ja, sergeant.
- Söla inte! - Nej, sergeant.
- Kom de med mat till oss? - Nej. Bara post.
Dags för te! Teet är klart!
Myrtle ska ha valpar.
- Fick du nåt? - Nej.
Jag är skithungrig. Är inte du? Jag trodde vi skulle få bra käk här.
Det var enda skälet till att jag inte läste till präst.
- Vad har du där? - Skinka och bröd.
- Var hittade du det? - Jag är bra att ha till hands.
Här.
Det smakar gammal sko.
Upp med hakan. Om en vecka får vi kycklingmiddag.
Inte jag. Min permis ställdes in.
- Sa de varför? - Ingen aning.
Det är lättare att inte åka hem alls.
Se upp!
Nåt är på gång.
- Har du hört nåt? - Nej.
Det måste vara offensiven, va?
Tio shilling på att vi anfaller.
- Jag antar inte det vadet. - För du vet att jag har rätt?
Nej. För du har inte tio shilling.
Ingen brådska, mina herrar...!
- Nåt nytt, sergeant? - Om vad?
Anfallet som skulle ske för veckor sen. Vi skulle vara hemma till jul.
Synd att förstöra ditt fulla schema, men höjdarna anfaller inte i snö.
- Lite kalkon hade varit gott. - Jag meddelar staben ditt missnöje.
- Vad ska hända då, sergeant? - Tyskarna har nåt i kikaren.
- Nån aning om vad? - Nej.
Men det förstör garanterat vår helg.
Hör på nu. Erinmore är där inne, så snygga till er.
Man vet aldrig. Det här kan ge omnämnanden i rapporterna.
Om ni inte klantar till det.
Det måste vara viktigt om generalen är här.
Vicekorpralerna Blake och Schofield, sir.
- Vem av er är Blake? - Jag.
- Är er bror löjtnant i andra Devons? - Ja, sir. Joseph Blake. Är han...?
Vid liv. Såvitt jag vet. Och med er hjälp vill jag bevara det så.
Sanders sa att ni är bra på kartor. Stämmer det?
- Bra nog, sir. - Så...
Vi är här.
Andra Devons rycker fram här.
Hur lång tid tar det er att komma dit?
- Jag förstår inte, sir. - Det området hålls av tyskarna.
Tyskarna har stuckit.
Hoppas inte på för mycket. Det verkar vara en strategisk reträtt.
De ser ut att ha skapat en ny linje 14 km längre bak här.
Överste Mackenzie är chef för andra bataljon.
Han meddelade i går morse att han skulle jaga de retirerande tyskarna.
Han är övertygad om att han har dem på flykt och kan vända krigslyckan.
Han har fel.
Överste Mackenzie har inte sett flygbilderna av fiendens nya linje.
Kom här, mina herrar.
5 km djup, fältbefästningar, försvarsverk-
-artilleri vars like vi aldrig sett.
Andra bataljon ska anfalla linjen strax efter gryningen i morgon.
De har ingen aning om vad som väntar dem.
Vi kan inte varna dem. Fienden kapade våra telefonledningar när de stack.
Ni ska ta er till andra bataljon i Croisilles-skogen-
-1,6 km sydost om staden Écoust.
Ge överste Mackenzie denna order om att avblåsa morgondagens anfall.
Om ni misslyckas blir det en massaker.
Vi förlorar två bataljoner, 1 600 man, däribland er bror.
- Tror ni att ni kan ta er dit i tid? - Ja, sir.
- Några frågor? - Nej, sir.
Över till er, löjtnant.
Förnödenheter, mina herrar.
Karta, lampor, granater och lite godsaker.
Följ graven västerut på Sauchiehall sen nordväst på Paradise Alley.
Fortsätt längs frontlinjen tills ni hittar Yorks.
Ge detta brev till major Stevenson. Han håller linjen vid ingenmansland.
- Ni går över där. - Då är det dagsljus. De ser oss.
Lugn bara. Ni bör inte möta motstånd.
Sir, är... är det bara vi?
'Ner till Gehenna eller upp till Fader vår.'
'Han färdas snabbast som ensammen går.'
- Är det inte så, löjtnant? - Jo, sir, så är det.
Lycka till.
- Blake. Låt oss prata om det lite. - Varför?
Blake!
- Vi måste tänka igenom det. - Nej, det är min storebror.
- Vi borde vänta tills det blir mörkt. - Erinmore sa åt oss att gå direkt.
Han har aldrig sett ingenmansland. Vi överlever inte tio meter.
- Om vi bara väntar... - Han sa att tyskarna var borta.
Var det därför han gav oss granater?
- Se dig för! - Förlåt.
- Jag vill bara att vi ska vänta. - För att det inte är din bror, va?
Sist nån sa att tyskarna var borta så gick det åt skogen.
Du vet inte, Blake. Du var inte där.
Ursäkta! Ursäkta!
- Du går åt fel håll, jävla idiot. - Generalens order, sir.
Okej. Säg att tyskarna har stuckit...
14 kilometer skulle ta oss, vad då, sex timmar? Högst åtta.
- Vi hinner vänta tills solen går ner. - Vi vet inte vad vi går in i.
Om vi inte planerar det så kommer ingen till din bror.
Jag gör det.
Vi är framme. Det här är frontlinjen.
Nu måste vi hitta Yorks.
- Förlåt, kompis. - Se dig för vem du knuffar.
Vem fan tror du att du är som knuffar sårade soldater?!
- Släpp mig! - Aset sprang omkull vår sergeant!
- Förlåt mig! - Vi är på uppdrag. Generalens order.
- Släpp bara fram mig. - Gå ur vägen.
Visst. Men se er för var ni går.
Åsnor.
- Det är jäkligt tyst. - Var det så här före Thiepval?
Det minns jag inte.
- Minns du inte Somme? - Inte precis.
Du överlevde i alla fall. Du borde åtminstone bära din medalj.
- Jag har inte kvar den. - Va? Har du tappat din medalj?
Ducka, pojkar.
Kom igen, killar. Fortsätt gräva!
Håll dig nere.
Herregud, se upp. Du trampar på de döda. Det är vår sergeant.
Det vore bättre att spola ut dem med slang.
- Vet du var Yorks är? - I nästa krök står du på halva Yorks.
De sköts i småbitar för två nätter sen.
- Yorks? - Ja, korpral.
- Var är major Stevenson? - Han dog för några nätter sen.
- Löjtnant Leslie har befälet. - Var kan vi hitta honom?
I nästa jordkula.
Här.
- Sir? Löjtnant Leslie, sir? - Vad är det?
- Vi har brev från general Erinmore. - Är ni vår avlösning?
- Nej, sir. - När fan kommer de då?
- Vi ska gå över här. - Det där är den tyska frontlinjen.
Det vet vi, sir. Om ni bara tar brevet.
- Avgör ett vad. Vad är det för dag? - Fredag.
Fredag? Ingen av oss hade rätt. Idioten här trodde det var tisdag.
Är de helt galna? En lugn natt och de tror att tyskarna har stuckit hem?
Tror ni att de har fel, sir?
Vi förlorade en officer och tre man när de lappade taggtråden.
Vi släpade hit två av dem. Helt i onödan.
Generalen är säker på att fienden har retirerat. Flygfoton av nya linjen...
Tyst! Vi stred och dog för varenda centimeter här.
Nu ger de oss plötsligt kilometer? Det är en fälla.
Men deppa inte, ni får säkert medalj. Inget gläder änkan mer än medaljen.
Okej.
- Var är närmaste vägen igenom, sir? - Det går en stig genom taggtråden.
Rushworth! Låt honom titta.
Rakt ut åt vänster, förbi de döda hästarna. Bakom dem finns ett hål.
Praktiskt, för i mörkret följer man stanken.
När ni kommer till den andra tråden, spana efter den bugande killen.
Intill honom finns det ett litet hål. Tyska linjen är 135 meter därifrån.
Se upp för kratrarna. De är djupare än de ser ut.
Om ni trillar ner kommer ni inte upp. Den här vägen.
Vakna, Kilgour. Jäkla odugling.
- Nåt skydd, sir? - Nej.
Sappörgraven sprängdes åt helvete. Den var ändå full av lik.
Er bästa chans är att kila över här.
Om ni blir skjutna, försök ta er tillbaka till taggtråden.
Om ni som genom nåt jävla under klarar det, skjut en lysraket.
- Vi har inga, sir. - Hämta en, Kilgour. Gör lite nytta.
Ja, sir.
Genom denna salvelse, må Gud förlåta er era brister och synder.
Jag hatar att förlora de här till tyskarna.
Så när de börjar skjuta på er, var snälla och kasta tillbaka den.
Ajöss.
- Är du säker? - Ja.
Ålder före skönhet.
Är du okej?
Leta efter skydd.
Sappörgrav.
Ligg stilla.
Det är våra.
Fortsätt. Vi är halvvägs.
Där är en öppning. I taggtråden.
Sco!
Där! Det där är frontlinjen.
Jävlar. De har verkligen stuckit.
1 gasfläkt - 1 hink - 1 stång - 1 spade
Är din hand okej?
Jag stack in den i en tyskjävel.
Lappa ihop den. Du runkar igen på nolltid.
Fel hand.
De har inte varit borta så länge.
Det går inte.
Blockerad.
Det här kan vara en väg igenom.
Jisses!
Titta på det här.
Den är enorm.
De har byggt allt det här.
- Här är vår väg igenom. - Sco!
Vad sägs om det här?
Fy fan!
Till och med deras råttor är större än våra.
Vad tror du att det är i säckarna?
Du kan inte vara så hungrig.
Titta på honom. Den stöddige lille jäveln.
- Fast man kan äta det här. - Vad är det?
Tyskt hundkött.
Vad är det i de andra lådorna?
- Vad är det? - Snubbeltråd.
- Rör dig inte. - Var är den?
Den går härifrån till dörren.
Åh nej!
Sco!
Sco?
Sco!
Vakna! Vakna!
Ställ dig upp! Ställ dig upp!
Kom igen. Ställ dig upp!
Kom igen! Ställ dig upp!
Hela skiten rasar. Kom.
Håll i mig hela tiden!
Vi måste fortsätta gå. Kom!
Jag ser inte. Jag ser inte!
Stanna, stanna, stanna! Stanna!
Det är ett gruvschakt.
Okej, vi måste hoppa. Okej, kom igen.
Du måste hoppa! Hoppa bara!
- Jag kan inte, jag ser inget! - Du måste lita på mig! Hoppa!
Släpp mig inte! Släpp inte!
Ljus! Där är det ljus.
Stanna, stanna.
Låt mig bara få stå lite.
De jävla svinen!
Försiktigt. De kan ha lämnat fler fällor.
Jisses.
Damm. Så mycket damm i mina ögon.
Här. Ta lite av mitt.
Jag önskar att jag hade skjutit råttan nu.
Jag önskar att du hade valt en annan idiot.
- Vad? - Varför i guds namn valde du mig?
- Jag visste inte vad vi skulle göra. - Nej, just det. Du vet aldrig.
Det är ditt problem.
Okej då, gå tillbaka. Inget hindrar dig.
- Du kan gå ända hem om du vill. - Sluta. Bara sluta.
Jag visste inte vad du valdes till.
Jag trodde att vi skulle skickas bak för att hämta mat eller nåt.
Jag trodde att det skulle bli nåt enkelt. Okej?
Jag trodde aldrig att det skulle bli det här.
Vill du gå tillbaka då?
Skjut bara den jävla lysraketen.
Dra åt helvete, löjtnant.
Vet du var vi är?
Écoust är rakt åt sydost.
Och om vi håller den kursen så bör vi kunna hinna.
Kom då.
Titta där. De har förstört sina kanoner.
- Sina skyttegravar också. - Vad menar du?
Jag tror de ville att vi skulle gå den vägen. De ville begrava oss.
Era jävla råttor!
Hörde du historien om Wilko? Om hur han blev av med sitt öra?
Jag är inte på humör. Fäst blicken vid träden. Högst upp på åsen.
Han sa säkert till dig att det var splitter.
Vad var det då?
Du vet att hans flickvän är hårfrisörska, va?
Han gnällde om bristen på hygien- inrättningar i breven till henne.
- Minns du skräcklatrinerna i Arras? - Ja.
I vilket fall som helst så skickar hon hårolja till honom.
Oljan luktar gott.
Som sirap.
Wilko älskar doften, men vill inte släpa runt på oljan i sin packning.
Så han smetar in den i hela håret och lägger sig för att sova.
Och mitt i natten vaknar han-
-och en råtta sitter på hans axel-
-och slickar oljan från hans huvud.
Wilko får panik och far upp-
- och när han gör det biter råttan av hans öra och springer iväg med det.
Han ställde till med ett jävla väsen och ropade och skrek.
Det bästa var att han hade smort in sig med så mycket olja-
- att han inte kunde tvätta bort det. Han var rena magneten.
Råttorna lät bli oss, men de fick inte nog av honom. Stackars sate.
De flyger hem. Jag undrar vad de såg.
Kolla åsarna.
- Då var din medalj grejad. - Vad menar du?
'Vicekorpral Blake visade osedvanligt mod'-
- 'och räddade en kamrat från en säker död, bla, bla, bla.'
- Tror du det? - Det gör jag.
Det vore trevligt eftersom du har tappat din.
Jag har inte tappat min.
- Vad har hänt med den då? - Varför bryr du dig?
Varför bryr du dig inte?
Jag bytte bort den till en fransk kapten.
Bytte bort den?
- Mot vad? - En flaska vin.
- Varför gjorde du det? - Jag var törstig.
Vilket slöseri.
Du skulle ha tagit med den hem och gett den till din familj.
Män har dött för den.
Om jag får medalj tar jag hem den. Varför tog du inte hem den?
Det är bara en jäkla plåtbit. Den gör dig inte speciell.
- Den gör ingen skillnad för nån. - Jo, det gör den.
Och det är inte bara en plåtbit. Den har ett band.
Jag hatade att åka hem. Jag hatade det.
När jag visste att jag inte kunde stanna-
- och var tvungen att åka igen och att de kanske aldrig skulle se mig...
Jisses.
De har huggit ner allihop.
Körsbär.
Lambert.
Det kan vara Duke. Svårt att se när de inte bär frukt.
- Vad är skillnaden? - Folk tror det bara finns en sort.
Men det finns många. Cuthbert, Royal Anne, Montmorency.
- Söta, sura. - Varför i hela friden vet du det?
Mamma har en fruktträdgård hemma. Bara några träd.
Så här års ser det ut som om det har snöat. Blommor överallt.
Och sen i maj måste vi plocka dem. Jag och Joe.
Det tar hela dagen.
Så alla de här är döda?
Nej då. De växer upp igen när kärnorna ruttnar.
Till slut har man fler träd än förut.
- Det ser övergivet ut. - Låt oss hoppas det.
Vi måste försäkra oss om det.
Jag går framvägen, du tar bakvägen.
- Nånting? - Inget.
- Hittade du nån mat? - Nej.
Jag gillar inte det här stället.
Enligt kartan....
ska vi gå över åsen där och sen är det raka vägen till Écoust.
Bra.
- Är det där våra vänner igen? - Det ser så ut.
Luftduell.
- Vem vinner? - Vi, tror jag.
Två mot en.
De fick honom.
Mitt ben! Mitt ben!
Jag vill inte dö.
- Vatten! Kan jag få vatten? - Vi borde avsluta hans lidande.
Nej. Ge honom vatten. Han behöver vatten.
Det är okej. Det är okej. Var lugn. Ligg stilla.
Sluta. Sluta!
Nej, nej, nej!
Ditt svin!
Ditt jävla svin!
Herregud, nej. Herregud, nej!
- Jisses. Jisses, nej! - Vi måste stoppa blödningen.
- Sluta. Sluta, sluta! - Det blir bra.
- Vi ska ställa oss upp. - Ja, ja.
Nej. Jag kan inte!
Vi måste till en förbandsplats. Jag bär dig. Det är inte så långt.
- Få bara hit en läkare. - Nej. Vi måste gå tillsammans.
Vi ska resa oss. Vi ska resa oss.
Snälla, sluta! Lägg ner mig! Lägg ner mig, ditt svin, snälla!
Lägg ner mig!
- Du måste försöka fortsätta gå. - Låt mig få sitta.
Det går inte. Vi måste hitta andra bataljon.
- Din bror. Vi måste gå nu. - Gå före, du. Jag går ikapp dig.
Du kan inte stanna här. Vi måste gå. Okej?
Vi måste gå. Kom igen.
Kom igen! Kom igen. Så ja.
Kom igen, kom igen. Kom igen.
Din bror. Vi måste hitta din bror.
Du kommer känna igen honom. Han ser ut som jag.
Och han är lite äldre.
Vad är det där?
Blir vi bombarderade?
Det är glöd. Ladan brinner.
Jag är skottskadad. Vad var det?
Du blev knivhuggen.
Är jag döende?
Ja.
Ja, jag tror att du är det.
- Den här? - I den.
Skriver du till min mamma åt mig?
Det gör jag.
Berätta för henne att jag inte var rädd.
Något annat?
Jag älskar dem. Jag önskar att...
Jag önskar att...
Prata med mig.
Säg att du vet vägen.
Jag vet vägen. Jag går åt sydost tills jag kommer till Écoust.
Jag går igenom stan och sen österut hela vägen till Croisilles-skogen.
- Det är mörkt då. - Det stör mig inte.
Jag ska hitta andra bataljon. Jag ska ge dem meddelandet.
Och sen ska jag hitta din bror.
Han ser ut precis som du, men är lite äldre.
Är allt bra, kompis?
- Ingen fara, det är okej. - Kom, vi hjälper honom.
Jisses. Vad har hänt med honom?
- Var det planet? Vi såg röken. - Ja.
- Gå och hämta hans saker. - Ja, sir.
En vän?
Vad gör ni här?
Jag har ett viktigt meddelande till andra Devons.
En order om att stoppa anfallet i morgon bitti.
- Och var är de stationerade? - Precis efter Écoust.
Följ med mig.
Följ med mig, korpral. Det är en order.
Vi åker igenom Écoust. Vi kan skjutsa er en bit.
Sir.
Sergeant! Sätt fler man där nere! Vid stammen! Det är tyngre där.
Det kan bli trångt.
Nej, ni kan inte bara lyfta det. Vrid toppen åt vänster!
De gör det inte lätt för oss, va?
De kunde åtminstone ha retirerat med lite stil, de svinen!
- Ni är inte en av mina. - Nej, sir.
- Han har ett brev till andra Devons. - Kan ni köra förbi?
Flytta bara på det!
- Det finns plats i de menigas bil. - Ja, ja, kör till då.
Nu kan ni köra förbi på sidan.
Hur kom ni hit, sir?
Vi for över ingenmansland utanför Bapaume. Det tog oss hela natten.
Vi stötte på tyska eftersläntrare som ställde till besvär för oss.
- Ska ni upp till den nya linjen? - Vi försöker.
Newfoundlands har ryckt fram och har begärt förstärkningar.
Jag beklagar er väns död.
Får jag berätta en sak som ni säkert redan vet?
- Det är inte lönt att älta det. - Nej, sir.
Hoppa upp.
Gör lite plats där.
Kom igen, in med er!
Okej. Då åker vi igen, pojkar.
Välkomna ombord på nattbussen till fan vet var.
Är det där en död hund?
- Har du en cigg? - Ja. Här har du.
- Butler. Fortsätt berätta historien. - Ja, just det.
När vi klev av tåget kom Beaufoy och han började skälla på oss.
'Vicekorpral, vad man än gör så tummar man aldrig på kraven.'
Då kom Scott ut från latrinen och torkade näven på Beaufoys rygg.
Han fick skit över hela ryggen.
- Ska det föreställa kapten Beaufoy? - Håll käft. Du gör det inte bättre.
'Mannar, era gevärskolvar är en skam för hela expeditionsstyrkan!'
- Nej. - Ni är båda lika kassa.
- Du talar ju knappt ens engelska. - Han gör det bättre än du, Cooke.
- Säg nåt, Jondalar. Prova. - Få höra, Jonny. Säg nåt.
'Rossi! Aldrig under mina 200 år som soldat'-
- 'har jag sett en så sorglig ursäkt till latringrop!'
Skit. Det där är skitkasst.
- Du kunde ha slagit ut mina tänder. - Du skulle behöva ett nytt garnityr.
Ska du iväg nånstans?
- Nej! - Idioten behöver körlektioner.
- Han borde backa. - Ja.
Prova att backa. Backa!
Nej, sluta. Sluta!
Alla måste kliva av. Alla ut!
- Kom igen! - Ja, ja. Ja, ja, ta det lugnt.
Då så.
Ett, två, tre!
- Vi måste lägga trä under hjulen. - Vi hinner inte. Alla får skjuta på.
Kom igen!
Snälla, jag måste åka nu. Snälla.
- Kom då, killar. Kom igen! - Kom igen, pojkar.
Ett, två, tre!
Kom igen, killar! En sista knuff! Ett, två, tre!
Gå på igen. Gå på igen. Gå.
Är du okej?
- Kan du försöka hålla dig på vägen? - Äh, håll klaffen!
Vart är du på väg?
Jag måste till andra Devons precis efter Écoust.
Varför?
De anfaller i gryningen. Jag har en order om att stoppa dem.
Varför?
- De går in i en fälla. - Hur många?
1 600.
Jisses.
Varför skickade de dig ensam?
Det gjorde de inte. Vi var två.
- Så nu hänger det på dig? - Ja.
Du klarar det aldrig.
Jo, det gör jag.
Tack.
Titta på det. Titta på det, för fan.
I tre år har vi krigat om det här. Vi skulle ha låtit asen behålla det.
- Vem mejar ner kor med kulspruta? - Tyskar med gott om patroner.
Svin.
Smart. De vet att om de inte skjuter kon, så äter ni den.
- De är ändå svin. - Ja, det är inte ens vårt jäkla land.
- Hur långt bort tror du att de är? - Hur så? Rädd att vi kör ikapp dem?
- Det vore ett under i den här farten. - De är nog precis runt nästa krök.
Nej, det är de inte.
Varför i helvete ger de inte bara upp? Va?
- Vill tyskarna inte åka hem? - De hatar sina fruar och mammor.
Och Tyskland måste vara ett skitland.
De retirerar. De är långt härifrån. Vi har dem åtminstone mot repen.
Nej. Det har vi inte.
- Jävlar. Vad är det nu? - Inte ett till jäkla träd...!
- Bron är sprängd. - Så synd.
Då får jag kliva av här. Lycka till.
Behåll lite lycka själv. Du behöver det.
- Lycka till. - Klanta inte till det.
- Jag hoppas att du kommer dit. - Tack.
Det är en mil till nästa bro. Vi måste köra runt.
Jag kan inte, sir. Jag hinner inte.
Självklart. Lycka till då.
Tack, sir.
Korpral? Om ni lyckas ta er till överste Mackenzie-
-se då till att det finns vittnen.
- Det är en direkt order, sir. - Jag vet.
Men vissa män vill bara kriga.
Tack, sir.
Förare! Nu åker vi!
Det finns inget här.
Det finns inget för er. Snälla ni.
Engelsman. Inte tysk.
Vän. Jag är en vän.
Den här platsen, den här staden... Écoust?
- Är det Écoust? - Ja.
Var är de andra?
Andra? Nej. Bara jag.
Bara jag.
Jag måste ta mig till en plats.
Jag behöver hitta en skog åt sydost.
Träd? Les arbres?
- Croisette... - Croisilles?
Ja.
- La rivière. - Floden.
Floden. Den rinner där.
Träd. Croisilles.
Sätt dig. Asseyez-vous, monsieur.
Tack.
- Min älskling. - En flicka?
Ja.
En flicka.
- Vad heter hon? - Det vet jag inte.
Vem är hennes mamma?
Det vet jag inte.
Jag har mat. Här.
Jag har de här. Men ni kan ta dem. Här, ta allihop.
Till er och barnet. Här.
Hon kan inte äta det. Hon behöver mjölk.
Mjölk?
Tack.
Hej.
Har ni barn?
Children? Ni?
Det är ingen fara.
Hon tycker om er.
Fortsätt. Fortsätt prata.
'De for till havs i en sil, ja, ja'
'i en sil for de till havs'
'och trots allt som deras vänner sa'
'en vintermorgon, en stormig dag'
'i en sil de for till havs'
'fjärran och få, fjärran och få'
'är länderna där trasslingarna bor'
'deras huvuden gröna och deras händer blå'
'och de for till havs i en sil.'
Det är morgon. Soldaterna ser er.
Det är för ljust. Ni borde vänta.
Stanna. Stanna. Snälla ni.
Jag måste gå.
- Snälla. - Jag beklagar.
Engelsman!
Herregud, Baumer. Det var korkat av oss.
Vi får gå tillbaka i kväll.
Ingen märker nåt ändå.
Var är brandyn?
Baumer, din lille skit. Fan ta dig om du har stuckit med den.
Baumer? Är det du?
Baumer?
Baumer, vad fan gör du?
Baumer!
Engelsman!
Jag vet att mörka moln
nu hopas ovanför mig
jag vet att vägen är
svår och brant
men gyllene fält
har jag framför mig
där Guds små lamm
får sova sött
jag vandrar hem
för att träffa mor min
och alla mina kära
som har gått bort
jag bara vandrar
över floden
jag bara vandrar
och hittar hem
jag är en fattig vandrande främling
jag färdas genom
vår grymma värld
men ingen sjukdom
eller fara
finns i det ljusa land
som är mitt mål
jag vandrar hem
för att träffa far min
jag vandrar hem
och finner ro
jag bara vandrar
över floden
jag bara vandrar
och hittar hem.
Kompani D, sätt fart!
- Är du okej, kompis? - Det är väl granatchock.
- Han är inte en av våra. - Han är fan genomblöt.
- Äh, vad fan. Vi tar med honom. - Jag måste hitta Devons.
Vad säger han?
Devons. Jag måste hitta Devons.
Vi är Devons.
- Är ni Devons? - Ja, korpral.
- Varför har ni inte gått över? - Vi är den andra vågen.
- De skickar inte oss alla på en gång. - Ja, vi är kompani D.
Vi har grävt ner oss hela natten. Vi går sist.
- Mår du bra? - Mackenzie. Var är överste Mackenzie?
- Han är nere vid linjen. - Vilket håll?
Häråt. Vi ska dit nu. Ta det lugnt, kompis. Vart ska du?
Undan!
Släpp fram mig!
- Släpp fram mig! - Kom ihåg att följa er plutonchef.
Håll er utspridda och invänta hans order.
- Var är er chef? - I fållan.
Höj signalflaggorna eller skjut lysraketerna-
- när ni har tagit er del av den tyska linjen.
Kompani B, lystring! På första signalen rycker kompani A fram.
- Kompani B går då längst fram... - Jag har en order från Erinmore.
- Vem fan är ni? - General Erinmore avblåste anfallet.
Skitsnack. Vi ska precis gå över. Vi har dem på flykt.
- Skicka inte över era mannar. - Flytta på er!
Det är en direkt order från staben. Var är överste Mackenzie?
- Gå till kaptenen! - Jag vill ha upp oss fort. Förstått?
- Är det förstått? - Ja, sir!
Hörru. Hörru!
Sektion 9 och 10, var beredda!
Vi rycker fram på första visslingen!
Håll farten. Om mannen intill er faller, fortsätt gå.
- Er order är att bryta igenom linjen. - Var är kaptenen?
Han är där borta.
Sir. Sir!
Kapten, jag har ett meddelande.
Det här anfallet har avblåsts. Ni måste avbryta.
Var är överste Mackenzie? Var är Mackenzie?!
Tillbaka! Backa! Återgå till era sektioner!
- Backa! Vänta! - Sjunde pluton, en minut.
Sir, jag har en order om att stoppa detta anfall.
- Var är överste Mackenzie? - Han är längre upp på linjen.
- Hur långt? - 275 meter. Han är i en bivack.
Ni får vänta tills den första vågen går över.
Nej. Nej, det kan jag inte.
Sjunde pluton, 30 sekunder!
Ni kan inte gå den vägen! Är ni helt galen?
Vad fan gör ni, vicekorpral?! Nej. Nej, nej, nej, nej!
Andra vågen, gå i läge! Gör er klara!
- Överste Mackenzie? - Han är där inne!
- Två minuter! - Släpp fram mig!
Jag måste in och träffa överste Mackenzie. Jag måste stoppa anfallet.
Män på vänstra flanken har nått den tyska linjen.
Överste!
Lyssna på mig. Jag har ett brev. Jag måste träffa överste Mackenzie.
- Fan heller att du kommer in dit. - Sergeant, skicka iväg nästa våg.
Andra vågen, gör er klara!
Överste Mackenzie! Det här anfallet får inte fortsätta.
Ni har beordrats att avbryta det. Ni måste avbryta.
- Vem fan är ni? - Vicekorpral Schofield, sir. Åttonde.
Jag har en order från general Erinmore om att avblåsa anfallet.
- Ni kom för sent, vicekorpral. - Denna order är från staben.
- Ska vi hålla kvar andra vågen, sir? - Nej.
- Segern är bara 450 meter bort. - Läs brevet.
Jag har hört allt förut. Jag väntar inte på skymning eller dimma.
Jag vill inte skicka ut dem i morgon igen. Inte när svinen är på flykt.
Tyskarna har planerat det här, sir. De har planerat det i flera månader.
De vill att ni ska anfalla. Läs brevet.
- Major. - Ja, sir?
- Avbryt anfallet. - Ja, sir.
Sjukvårdarna tar hand om de sårade. Håll linjen i händelse av motangrepp.
Avbryt! Avbryt!
Avbryt!
Jag hoppades att denna dag skulle bli en bra dag.
Att hoppas är farligt.
Men så är det nu och nästa vecka så skickar staben en ny order:
'Anfall i gryningen.'
Det här kriget slutar bara på ett sätt.
Siste man som står.
Be nån titta på era skador.
Far åt helvete nu, vicekorpral.
Bärare! Bårbärare!
- Bra gjort, pojk. - Tack, sir.
- Vet ni var löjtnant Blake är, sir? - Blake?
Vi var två. Jag skickades hit med hans bror.
Om jag känner löjtnant Blake rätt så gick han över med sina män.
I den första vågen.
- Hur kan jag hitta honom, sir? - På förbandsstationen bakom linjen.
Annars...
- Tack, sir. - Major Hepburn, sir!
Bara fortsätt. Gå på, gå på.
Sergeant. Jag måste hitta löjtnant Blake.
- Vet ni var han är? - Nej!
Gör plats för bårarna! Lindriga skador längst bort!
Gående sårade till sorteringen! Gå undan och släpp fram bårbärarna!
- Sir, är löjtnant Blake här? - Ingen aning.
Fortsätt, korpral.
Om ni kan gå, gå till förbandsplatsen.
- Lägg dig ner. - Låt mig få åka hem.
Löjtnant Blake!
Ur vägen, för helvete!
Blake!
Har nån sett löjtnant Blake?
Han blöder. Spring, han behöver en kirurg.
Amputation! Direkt till operation!
Mitt ben! Mitt ben!
Hjälp mig! Fort!
Låt mig inte dö.
Kom nu, killar. Han fick ett skott i benet och har förlorat mycket blod.
- Löjtnant Blake? - Ja?
- Behöver du vård? - Nej, sir.
- Jag kommer från åttonde. - Vad fan gör du här?
- Jag skickades hit med en order. - Åttonde? Du måste känna min bror.
- Jag skickades hit med honom. - Är Tom här? Var är han?
Det gick väldigt fort.
Jag beklagar.
- Vad heter du? - Schofield, sir.
- Ursäkta, vad? - Schofield, sir. William Schofield.
Will.
Du behöver mat. Gå till mässtältet.
Om jag får så vill jag skriva till er mor-
- och berätta för henne att Tom inte var ensam.
Självklart.
Han var... han var en bra karl.
Han berättade jämt roliga historier.
Han räddade mitt liv.
Jag är glad att du var med honom.
Tack ska du ha, Will.
Kom hem till oss
Tillägnad vicekorpral Alfred H. Mendes-
- första bataljonen, King's Royal Rifle Corps-
-som berättade historierna för oss.
Text: Thomas Jansson. Scandinavian Text Service.
Ansvarig utgivare: Anders Melin.